D-le Chinaski!
Vino aici!
- Ai permis de conducere, nu? - Da.
Un șofer este bolnav. Avem niște comenzi urgente, care trebuie onorate imediat.
Trebuie să faci tu livrările.
Buna, Chi...!
Te simți rău?
M-am simțit mai bine...
Probabil am dormit mai mult decât ai trăit tu.
Chinaski, ești concediat.
Aveți o cameră?
- Este 150 $ pe săptămână. - În regulă.
- Ești angajat? - Lucrez pe cont propriu.
- Te pot întreba cu ce te ocupi? - Sunt scriitor.
Ai scris cărți?
Nu sunt gata pentru un roman... încă.
Bine.
Majoritatea tipilor cred că știu să sofeze. În realitate, foarte puțini știu.
Doar conduc.
În fiecare zi văd 2-3 trecând pe roșu ca și când nu ar exista semaforul.
Viața oamenilor îi inebunește și nebunia lor se vede după cum șofează.
Nu sunt aici să vă spun cum să trăiți. Sunt aici să vă învăț cum să conduceți.
Când un om pierde controlul taxiului său și nu are ce face?
Când am o erecție?
Mendosa, dacă nu poți sofa cu o erecție, nu avem nevoie de tine.
Unii din cei mai buni oameni ai noștrii conduc cu erecție toată ziua.
Și toată noaptea.
Haideți, care este singura situație când un om pierde controlul și nu are ce face?
Da. Chinaski?
Un om ar putea pierde controlul taxiului său când strănuta.
Este corect.
Foarte bine. Când strănuți, ce faci?
- Ești Henry Chinaski? - Da, d-le.
Urmează-mă.
Stai jos.
Te-am verificat, Chinaski.
Ai 18 arestări pentru beție și scandal. Și una pentru conducere în stare de ebrietate.
Ne-ai mințit.
Da. Au fost 2 pentru conducere în stare de ebrietate.
Ți-ai falsificat cererea. Ești înlăturat.
Îmi poți chema un taxi?
În timpul vieții suntem prinși de diverse capcane.
Scrisul te poate prinde în capcană.
Unii scriitori tind să scrie despre ceea ce le-a plăcut cititorilor lor în trecut.
Ascultă diverse chestii și le cred.
Există un singur judecător al scrisului și acela este scriitorul.
Când este stăpânit de critici, de editori, de cititori, este terminat.
Și bineînțeles, când este condus de faimă și de norocul său
puteți să plutiți cu el în josul râului împreună cu mizeriile.
- Scriitor? - Da.
- Ești sigur? - Nu, nu sunt.
De ce vrei să lucrezi într-o fabrică de murături?
- Îmi amintește de bunica mea. - Chiar așa?
Obișnuia să mă servească cu murături ori de câte ori o vizitam.
- Ce scrii? - În special povestiri scurte și...
- Sunt la jumătatea unui roman. - Despre ce e vorba în el?
- Despre orice. - De exemplu, este despre cancer?
Da.
Dar despre soția mea?
Este și ea în roman.
Am scris 3-4 povestiri pe săptămână.
Îmi imaginez cum reacționează editorii de la "The New Yorker".
Uite încă una de la nebunul ăla!
Cele mai multe le-am trimis lui John Martin Ii admiram revista, "Black Sparrow".
Chinaski? Vrei să vii aici un minut?
D-ul Gentry este și el scriitor.
I-am spus că ești scriitor și a vrut să te cunoască. Nu te deranjează, nu?
Nu mă deranjează.
D-ul Gentry este un prieten de-al meu.
Vă supărați dacă plec?
În regulă.
Scena aceea din birou m-a obsedat. Țigările alea, hainele acelea fine...
Mă gândeam la un pariu bun.
Drumuri lungi cu un vânt ușor pe autostrăzi care duceau la case frumoase.
Tihnă. Călătorii în Europa.
Femei frumoase.
Chinaski, ce faci? întoarce-te la lucru, tura ta nu s-a terminat.
- Am nevoie de o băutură. - Nu, nu. Nu poți să bei.
- Ce? - Haide, treci la lucru!
Pe aici.
Bine, bine...
Lasă-mă în pace!
Nu!
- Ești în regulă? - Nu am nimic.
Nu am nevoie de asta!
Apoi am întâlnit-o pe Jan.
I-am cumpărat o băutură și ea mi-a dat numărul de telefon.
3 zile mai târziu m-am mutat în apartamentul ei.
Jan avea o mașină de 500 $.
Șmecheria era să pornești farurile.
Bineînțeles, aveam avantajul unui arc rupt.
Jan făcea dragoste excelent.
Era strâmtă. O lua de parcă o omora un cuțit.
Vreau să știu cât este ceasul!
Ai spus că o să repari ceasul.
În regulă, să vedem...
Am reglat ceasul după TV la miezul nopții ieri.
Știm că o ia înainte cu 35 de minute la fiecare oră.
Arată 7:30 p.m., dar nu e bine, pentru că nu este noapte încă.
Înseamnă 7 ore și jumătate...
De 7 ori câte 35 de minute...
înseamnă 245 de minute.
Jumătate din 35 înseamnă...
17 și jumătate.
Ne dă...
252 și jumătate.
Bine. Asta înseamnă 42 minute și jumătate pe care să le scădem.
Deci dăm ceasul înapoi la ora 5:47. Asta e!
Este 5:47.
Este ora mesei și nu avem nimic de mâncare.
Să desfacem o altă sticlă de vin. Să fac câteva clătite?
Nu știu dacă pot să dau jos încă una...
Bine, fă niște clătite.
Tot nu avem unt.
- Păi... prajeste-le din nou fără. - O să fie crocante. Foarte tari.
Este în regulă, iubito.
Ce-a fost asta?
E cineva înăuntru?
Toată lumea afară!
Sunt doar pompierii.
În final am fost angajat la un depozit de biciclete.
A trebuit să mă înjosesc ca să obțin slujba.
Le-am spus că îmi place să mă gândesc la slujbă ca la a doua casă.
Pariezi la cai?
Da.
Te superi dacă mă uit la ziarul tău?
Nu.
- "Boy Bobby" ar trebui să câștige cursa 8. - Știu. Și nici măcar nu e favorit.
- Mai bine. - Cât crezi că vor plăti?
Între 9 și 2.
- La ce oră să termină ultima cursă? - 5:30.
- Scăpăm la 5:00. - Nu o să ajungem.
Putem încerca. Hipodromul nu este departe.
- Vrei să vii? - Sigur.
Ține-ți ochii pe ceas. O să plecăm la 5 fără 5.
Vezi, ți-am zis eu că reușim!
200 & pe victoria lui "Boy Bobby".
"Boy Bobby" este în față. E la conducere!
Ne-am ales un câștigător!
Doar dacă vreun favorit nu iese din pluton.
Haide, Bobby!
- Da! - Trebuia să mai pariem 200 $ pe calul ăla.
Ai dreptate.
Haide, să bem ceva.
A doua zi la serviciu, câțiva colegi ne-au rugat să pariem și pentru ei.
Hank, trebuie să le luăm pariurile.
Manny, tipii ăia nu au bani.
Tot ce au sunt banii de cafea și de gumă pe care li-i dau nevestele.
Nu avem timp de irosit pentru 2 dolari.
Nu o să le pariem banii. O să-i păstrăm.
- Și dacă câștigă? - Nu vor câștiga.
Întotdeauna aleg greșit calul. Întotdeauna aleg greșit calul.
Dacă pariază pe calul nostru?
Atunci o să știm că am ales greșit calul.
Cred că o să o facă. Haide!
Du-te, Spitfire!
Da! Așa da!
- Ești însurat, Manny? - Nici gând. Nu.
- Femei? - Câteodată.
- Nu durează niciodată. - Care este problema?
O femeie este ca o slujbă permanentă.
Trebuie să-ți alegi profesia.
- Bănuiesc că este o scurgere emoțională. - Și fizică.
Vor să facă dragoste ziua și noaptea.
Păi... alege-ți una cu care să-ți placă să faci dragoste.
Da, dar dacă bei sau pariezi, ele cred că le înjosești dragostea.
Ia-ți una căreia să-i placă să bea, să parieze și să facă dragoste.
Cine ar vrea o femeie ca asta?
Mi-am cumpărat câteva haine scumpe și o pereche bună de pantofi.
Proprietarul depozitului de biciclete nu mai părea așa de puternic.
Manny și cu mine ne luam o pauză de mâncare mai mare ca să fumăm țigări bune.
Noua viață nu o prea încânta pe Jan.
Era obișnuită să fac dragoste cu ea de 4 ori pe zi și să mă vadă amarat și umil.
D-ul parior de cai!
D-ul mare parior de cai!
Știi, când te-am cunoscut îmi plăcea felul în care mergi prin cameră.
Nu doar mergeai prin cameră. Traversai camera de parcă erai proprietarul locului.
Ca și când nimic nu conta.
Acum că ai câțiva dolari în buzunar nu mai ești la fel.
Te porți de parcă ești student la stomatologie. Sau instalator.
Nu mă lua cu prostii despre instalatori, Jan.
- Nu am mai făcut dragoste de 2 săptămâni. - Dragostea are forme și mai subtile...
Nu m-ai mai regulat de 2 săptămâni!
Ai puțină răbdare. În 6 luni ne vom face vacanța la Roma, la Paris.
Uită-te la tine! Îți torni acel whisky bun și mă lași să beau prostia asta.
- D-le mare parior la cai! - Îți dau suflet...
îți dau înțelepciune, lumină, muzică și ceva distracție!
Apropo, sunt cel mai mare parior la cai.
Rahat!
Nu, parior!
Știam că marii amanți erau întotdeauna oameni cu timp liber.
Făceam dragoste mai bine ca un amărât decât ca un om ocupat.
- Am vrut întotdeauna să ajungem acolo. - Este chiar drăguț.
Știi, am încercat să fac o femeie din tine, dar nu ești decât o târfă!
Dacă cuiva de aici nu-i place ce am făcut, să spună ceva!
Stai jos, Chinaski. Știai că vrem să te concediem.
- Da, șefii nu sunt prea greu de ghicit. - Nu mai faci nimic pe aici de vreo o lună.
- M-am spetit și nici nu apreciezi! - Nu te-ai spetit, Chinaski!
Ți-am dat timpul meu.
Este tot ce am de dat. Pentru niște amărâți de 6 $ pe oră.
Adu-ți aminte, tu ne-ai implorat să-ți dăm slujba asta.
Ai spus că slujba asta este ca a doua ta casă.
Ți-am dat timpul meu ca să trăiești în casa aia mare.
Dacă cineva a pierdut la afacerea asta, eu sunt acela!
- Înțelegi? - Bine, Chinaski. Pleacă.
Ascultă, Mantz. Nu vreau să am necazuri cu plata compensărilor.
Voi întotdeauna încercați să înșelați muncitorul, să-i încălcați drepturile.
Așa ca să nu-mi faci necazuri, sau mă voi întoarce.
îți vei primi compensările. Acum pleacă de aici!
Nu l-am mai văzut pe Manny și îmi lipseau drumurile până la hipodrom cu el.
Dar aveam câștigurile mele și banii pentru ținut pariurile.
Stăteam doar prin jur. Asemenea și Jan.
După 2 săptămâni am rămas fără bani.
Eram relaxați și făceam dragoste până stricam patul.
La fiecare 2 săptămâni îmi luam șomajul. Stăteam la rând și îmi ridicam cecul.
Hank?
Te iubesc.
10 dolari pe numărul 4 în cursa 1 și 2.
Mulțimea de la hipodrom este lumea redusă la alte dimensiuni.
Viața împotriva morții și a pierderii.
Nimeni nu câștigă în final, doar căutăm o amânare.
Un moment în afara strălucirii.
- D-le, stați în locurile noastre. - Locurile astea nu sunt rezervate.
- Nu sunt locuri rezervate aici. - Știu că aici nu sunt locuri rezervate.
Dar așa se obișnuiește. Unii oameni ajung aici devreme.
Oameni amăârâți, ca mine și ca d-ta, care nu-și pot permite locuri rezervate.
Întind ziare ca să arate că aceste locuri sunt ocupate.
Dacă oamenii amarați nu sunt decenți unul cu celălalt, nimeni va fi cu ei.
Nu sunt amărât.
Nu poți fi un domn. Măcar nu fii un porc.
Jan, stai jos.
Eu voi sta în picioare.
Haide 4!
Haide să bem ceva.
Ăla de pe locul nostru are tupeu.
- Nu-mi place tipul. - Te-a luat de fraier.
Era un tip mărunțel. Ce vroiai să fac?
Nu i-ai fi făcut nimic nici dacă era mai mare.
Cu ce te ocupi?
Imobiliare. Câștig 500.000 pe an.
Atunci de ce nu îți iei un loc rezervat?
Este alegerea mea.
Știi, ai cei mai frumoși ochi albaștrii.
Ai o țigară?
- Scuză-mă, dar ești pe locul meu. - Și ce o să faci în legătură cu asta?
Scuzați-mă.
Haide, iubito.
Cum te simți?
Mă simt rău.
Vreau să fiu singur.
Nu ai destulă dragoste. Te sfâșie.
Oamenii nu au nevoie de dragoste. Au nevoie de succes într-o formă sau alta.
Poate fi dragoste, dar nu neapărat.
În Biblie se spune: "Iubește-ți aproapele".
Asta ar putea însemna și: "Lasă-l în pace".
Jumătatea ta.
- Este o altă femeie, nu? - Nu.
- Nu mă mai iubești? - Oprește-te cu tâmpeniile astea, vrei?
Ai obosit să mi-o mai tragi, nu-i așa?
Hank, rămâi cu mine.
Ia-i!
Te vei descurca.
Hank...
Chiar în cele mai rele timpuri, simțeam cuvintele agitându-se în mine.
Trebuia să le aștern sau să fiu învins de ceva mai rău decât moartea.
Cuvintele nu sunt atât de prețioase cum sunt de necesare.
Totuși, când începeam să mă îndoiesc de abilitatea mea de a lucra cu cuvintele
citeam un alt scriitor și știam că nu am de ce să mă îngrijorez.
Întrecerea mea era numai cu mine, să o fac bine.
Cu putere și forță.
Încântător și riscant.
Un scotch, te rog.
Barman, încă unul.
Și adu-i doamnei orice servește.
Băutura aia este ultima. Sunt falit.
Pe bune?
- Ai unde să stai? - Nu.
Și nu ai bani și nimic de băut?
Nu.
Două "Evan Williams", șase cutii de bere, două pachete de țigări,
cipsuri, alune, semințe
și un trabuc de calitate.
- Cash sau cu cardul de credit? - În contul lui Pierre.
Trebuie să-l sun.
- Unde mergem? - La mine.
- Este în regulă. - Mulțumesc.
- Iți place genul ăsta de muzică? - Da.
Drăguț.
Ce?
Ești tare. Te crezi grozav.
- Nu. - Ba da. După cum te porți.
Totuși, îmi placi.
Mi-ai plăcut din prima clipă.
Ridică-ți fusta.
- Îți plac picioarele? - Da.
Nu ești un maniac, nu? Este un tip care agăța fete...
Făcea cuvinte încrucișate pe corpurile lor cu un cuțit.
Scriu, dar nu sunt eu ăla de care zici.
Mai sunt tipi care fac dragoste cu tine și apoi te ciopârțesc în bucățele mici.
Îți găsesc fundul în ocean, prin canalizare.
Și sânii în centrul orașului, în gunoi.
Nu mai fac asta de câțiva ani.
Stai mai departe de ușă. Are o cameră video cu care vede cine e la ușă.
Lasă-l să mă vadă doar pe mine. Când se deschide ușa, mă urmezi înăuntru.
- Drăguțo, îmi pare bine să te văd! - Pierre, bună!
Ce mai faci?
- Cine e tipul ăsta? - Vreau să cunoști un prieten de-al meu.
- Salut. - Pierre, el este Henry Chinaski.
- Îmi pare bine să te cunsoc, Pierre. - Intră.
Mulțumesc. Ești atât de bun, Pierre.
Bună, fetelor. El este Henry Chinaski.
Henry, ea este Grace și ea e Jerry.
- Bună. - Ce faci?
Servește-te.
- Deci, cu ce te ocupi? - Este scriitor.
Am nevoie de cineva să scrie libretul la opera pe care am compus-o.
Se numește "Împăratul din San Francisco".
Știai că a fost un tip care a pretins că este Împăratul orașului San Francisco?
- Nu, nu știam. - Este o poveste adevărată.
Foarte interesant.
Arăți de parcă ești de ceva vreme pe aici.
Arăți de parcă ai avea clasă.
Vrei să auzi puțină muzică din opera mea?
Da, mi-ar plăcea foarte mult. Dacă nu te deranjează.
Minunat.
Este un zgârcit nenorocit.
Îi place să aibă grijă de fetele din baruri care nu au unde să doarmă.
Tot ce la dă este mâncare și un pat.
Niciodată bani.
Și au voie să bea doar când bea și el.
Jerry a reușit să-l facă, totuși.
Era excitat.
O fugărea în jurul mesei.
Ea a zis "nu".
"Doar dacă îmi dai 1000 de dolari lunar pe viață!"
A semnat o hârtie.
Așa a ajuns să îi plătească 1000 de dolari lunar.
Chiar după ce el moare, familia lui trebuie să-i plătească.
Totuși, Jerry este principala lui fată.
Dar tu?
Nu, de o perioadă lungă.
Îmi placi.
Da?
Să fii atent mâine. Dacă iese cu șapca de marinar pe cap,
cu șapca căpitanului,
asta înseamnă că ieșim cu iahtul lui.
Doctorii l-au făcut să-și cumpere iaht.
Este unul mare?
Sigur.
Ieșim cu iahtul.
- Ne întoarcem. - Pentru ce?
Grace are unul din momentele alea. Nu vrea să-mi vorbească. Se uită doar la apă.
Îmi este frică că va sări de pe barcă. Nu știe să înoate.
- Dă-i 50 de dolari! - Nu. Ne întoarcem.
Asta se întâmplă de fiecare dată când încercăm să ieșim.
Grace are toane și stă acolo uitându-se la ocean.
Nu o să sară niciodată peste bord.
Nu îi place apa!
Pierre a murit la scurt timp după aceea,
Laura și cu mine ne-am despărțit și nu am mai văzut-o de atunci.
- Bună, mamă. - Tu ești?
Da.
Am nevoie de un loc unde să dorm pentru câteva zile.
Dormitorul tău te așteaptă întotdeauna.
Tatăl tău este acasă.
Mulțumesc, mamă.
Bună, tată.
Mulțumesc.
Ai un serviciu?
Nu.
Orice om care vrea o slujbă își găsește.
Probabil că ai dreptate.
Abia pot să cred că ești fiul meu.
Nu ai nici o ambiție, nu te poți ridica și să pleci mai departe.
Cum naiba ai să reușești în lumea asta?
Încă te crezi scriitor?
Încă scriu.
Dacă ai să stai aici o să plătești cazarea și masa plus spălatul lenjeriei.
Când îți iei o slujbă, o să achiți până plătești tot.
Ești beat!
Da.
De unde o să ai bani pentru băutură? Nu ai bani!
- O să-mi iau un serviciu. - Cum?
- Te porți de parcă aș fi ucis pe cineva. - Este la fel de rău!
Ai terminat?
Mulțumesc pentru mâncare, mamă.
- Nu îți e foame? - Nu. Sunt în regulă, mulțumesc.
Robert, ce zici să ieșim și să bem câteva cockteiluri?
Bei în mijlocul zilei fără să ai serviciu?
Păi, asta e perioada când ai nevoie cel mai mult de băutură.
Te avertizez!
- De asemenea, am nevoie de un fund drăguț. - Ce tot spune?
Am spus că am nevoie și de un fund drăguț.
Aici sunt cutiile. Avem 3 tipuri diferite de cutii. Sunt imprimate diferit.
Astea sunt pentru plăcuțe de frână durabile,
astea pentru plăcuțe de frână super
și astea pentru plăcuțe standard. Dacă rămâi fără cutii, mai sunt aici.
Aici sunt plăcuțele.
- Sunt la fel. Cum le deosebesc? - Nu le deosebești.
Sunt toate la fel. Împarte-le doar în trei.
Când termini cu astea, coborî și îți găsim altceva de făcut. Bine?
- Când încep? - Începi acum.
Și nu se fumează absolut deloc aici. Dacă vrei să fumezi, te duci jos. Bine?
Un poem este ca un oraș, plin de străzi și canalizări.
Plin de sfinți, eroi, săraci, nebuni.
Plin de banalitate și băutură.
Plin cu ploaie și tunete și cu perioade de secetă.
Un poem este un oraș în război.
Este o frizerie plină de bețivi cinici.
Un poem este un oraș.
Un poem este o națiune. Un poem este lumea.
M-am hotărât să o caut pe Jan.
Am dat o raită prin vechiul cartier căutând-o.
Jackson, barmanul de la "Pink Mule"
mi-a zis că este cameristă într-un hotel din centru.
Hank!
Jan.
Doamne! Credeam că nu am să te mai văd.
Păi, sunt aici.
Arăți bine. Lasă-mă să te privesc.
Ești slab. Ai mai slăbit.
Tu arăți bine.
- Ești singură? - Da.
- Nu ai pe nimeni? - Nimeni.
Știi că nu suport oamenii.
Mă bucur să văd că lucrezi.
Haide.
- Sunt stânjenit. - Te iubesc, idiotule.
Am făcut-o de 800 de ori, așa că relaxează-te.
- Îți mai plac picioarele mele? - La naiba, da!.
Ți-ai terminat munca?
Tot în afară de camera d-lui Clark. Nu îi pasă. Îmi lasă bacșiș.
Nu fac nimic... Doar îmi lasă bacșișuri.
- Jan? - Da?
Te iubesc.
Ticălosule.
Când am venit acasă într-o seară, se mutase la mine.
M-am hotărât să fac curat în apartament.
Mă gândeam că înseamnă că mă transform într-un poponar.
Unde e?
Unde e târfa care ți-a făcut curat?
Dacă o găsesc, o să o omor. Jur.
O să plătești pentru asta, Chinaski.
În continuare se folosea de argumentele noastre ca să se justifice.
Era doar o acoperire pentru vina ei.
Ieșea cu oricine se întâlnea în bar.
Cu cât mai neimportant și mai murdar era, cu atât îi plăcea ei mai mult.
A plecat și eu m-am îmbătat timp de 3 zile și 3 nopți.
Când m-am trezit, am știut că slujba mea se dusese.
Alo? Mi s-a spus că ați angaja reporteri.
Completați vă rog asta.
Ticălosule!
Aplicați alifia în zonele infestate și așteptați 20-30 minute înainte să spălați.
În nici un caz să nu o lăsați mai mult de 30 de minute.
Mulțumesc.
La naiba! 30 de minute?
O să o las toată noaptea ca să omor pe fiecare din acești nenorociți.
La naiba!
Hank?
- Târfă nenorocită! - Ce?
- Uită-te ce mi-ai făcut! - Doamne! Ce e aia?
Nu știi? Nu știi?
Nu am făcut sex cu altcineva. Asta e de la tine.
- Ești purtătoare. O târfă! - Ce?
Păduchi, iubito! Mi-ai dat păduchi.
- Nu am păduchi. Geraldine trebuie să aibă. - Ce?
Am stat pe WC-ul ei.
Nu-mi spune prostiile astea. Ai luat de la capacul de WC?
Dă-mi naibii o băutură!
Bine.
Da? Ce vrei?
Da?
Ca reporter?
Nu ca reporter?
Astăzi?
Bine. Mulțumesc.
Ce-a fost asta?
- Am o slujbă! - Te aranjez eu.
Nu pot purta pantaloni.
- Te înfășor cu tifon. - Crezi că asta va merge?
- Da. - Bine.
Ușurel.
- Îl punem chiar în jurul... - Încetișor.
- Ți-a zis cineva cât de caraghis ești? - Nu.
Este de înțeles.
Acum, cu puțină bandă adezivă...
- Pune celălalt picior sus, iubitule. - Lasă romantismul...
În jurul coapselor tale mari.
- Nu așa de mari ca fundul tău. - Nu, nu, poartă-te frumos acum.
Acum biluțele.
Biluțele tale mici și rotunde. La timp pentru Crăciun...
- Stai puțin. Ce o să le faci? - Le împachetez.
Nu este periculos? S-ar putea să-mi afecteze stilul de dans.
- Înfășoară asta așa și strânge. - O să iasă.
Ca un cocon. Foarte frumos.
Este mai bine. Puțină bandă adezivă.
- Nu îmi lipi bilele la fund. - Este cel mai bun loc pentru ele, dragă.
Da...
Ești ca unul nou.
Acum, ridică-te și mergi puțin.
Este în regulă!
Mă simt ca un eunuc.
Dar este în regulă.
- Vrei câteva ouă fierte moi? - Sigur, iubito.
Cere ajutor dacă ai nevoie să miști liftul.
Amintește-ți: suntem foarte mândrii de tipul ăsta. Se cheamă "Viziunea Păcii".
De ce am ales să fac asta?
De ce nu puteam să fiu înăuntru scriind editoriale
despre corupția orașului?
Să le dau cititorilor viziunea mea despre pace.
Întrebări ca astea cereau o atenție mai mare.
Superintendent Barnes. Îți pot cumpăra o bere?
Ești concediat d-le Chinaski. Să înapoiezi uniforma și să-ți golești vestiarul.
Da, d-le.
- Tu ești, Hank? - Da, iubito.
Am fost dat afară.
M-au prins bând la serviciu.
Dar plata ta?
Ciudat, nu au menționat asta.
Ai lucrat aproape o zi întreagă. Îți datorează bani.
Da, îmi datorează.
O să mergem să-i luăm. Imediat cum deschid.
Bine.
Să cumpărăm niște carne și legume și apoi să luăm câteva sticle de vin franțuzesc.
- Mi-au spus că cecul nu este gata încă. - Ce? Este lege!
Nu știu. Au spus că va fi gata mâine.
Cristoase! Am mers atât pe tocurile astea înalte!
- Arăți bine, iubito. - Da...
Se plătește când ești un nenorocit. Lumea aparține oamenilor cu "bile".
Ia doar cecul, tati.
Sunt Henry Chinaski.
- Da? - Da... Am fost aici ieri.
Da?
Corect. Mi-ați spus că cecul meu va fi gata azi.
Așa este.
Îmi pare rău, d-le Chinaski, cecul dvs. nu a venit încă.
Dar ați spus că va fi.
Îmi pare rău, d-le. Uneori este nevoie de mai mult timp pentru a se procesa cecul.
Îmi vreau cecul!
Îmi pare rău, d-le.
Nu îți pare rău.
Nu știi ce este supărarea. Eu știu.
Vreau să vorbesc cu șeful tău. Acum!
D-le Handler?
Un domn Chinaski vrea să vă vadă în legătură cu un cec.
Corect.
Camera 309.
Mulțumesc.
Eu și cu doamna mea am venit până aici, de două ori
doar ca să mi se spună că nu aveți cecul meu.
Acum, dvs. și cu mine știm că astea sunt prostii.
Tot ce vreau să fac este să îmi iau cecul și să mă îmbăt.
Poate nu sună nobil,
dar este alegerea mea.
Aveți o țigară?
Mulțumesc.
D-șoară Simms?
Este un cec pe numele d-lui Henry Chinaski.
Da. Henry Chinaski. Vreau să fie jos în 5 minute.
Mulțumesc.
Ascultă, John, am 2 ani de jurnalism la Colegiul din Los Angeles.
- Nu ai nevoie de un reporter? - Îmi pare rău, sunt și așa prea mulți.
Înțeleg.
Cecul dvs. va veni jos.
Mulțumesc.
Parcă nu ai avea urechi. Nu mă mai asculți.
Asta pentru că spui același lucru tot timpul.
Bine. Hai să bem ceva și să discutăm despre asta.
Ești țâfnos încă de când ne-am împăcat.
La naiba.
Haide... să fim realiști.
Nu am nevoie de tine și tu nu ai nevoie de mine.
Da, știu...
O săptămână mai târziu, Jan s-a mutat și s-a cuplat cu un bogătaș.
După asta, nu am putut plăti chiria.
- Te-a dat afară proprietarul? - Da.
Ai obținut slujba?
- Nu. Nu m-au vrut. - De ce?
Nu am o adresă.
Hank, urăsc să-mi facă asta.
Sigur, iubito. Ai grijă de tine.
Asta este pentru tine. E prea mică pentru el.
Ne mai vedem, Hank.
Te vei descurca.
Uimitor cum ne agățăm cu ferocitate de nefericirea noastră.
Energia pe care o ardem ca să ne alimentăm furia.
Uimitor cum într-un moment putem mârâi ca o bestie,
apoi, după câteva momente, uităm ce sau de ce.
Nu ore, zile, luni sau ani,
ci decenii, vieți complet irosite,
date celor mai mărunte ranchinuni sau uri.
În final, nu este nimic pentru moarte care să ia.
Bine, stați jos și o să vedem dacă a venit ceva.
Arăți cam abătut. Ești în regulă?
Am pierdut o femeie.
O să ai altele. Și o le pierzi și pe ele.
Unde se duc?
Încearcă asta. Nu există nici o femeie ca asta.
Mulțumesc.
Nu îl lăsa să ne vadă că bem. Este singurul lucru care nu-i place.
Ține-o mai jos.
- Muște de vin. - Nenorocitele sunt atrase.
Știu ce este bun.
Beau ca să-și uite jumătățile.
Doar beau.
- La naiba. - Vine!
Gata! Ieșiți afară! Ieșiți afară bețivilor!
Haideți! Mișcați-vă! Ieșiți înainte să chem poliția.
Haideți! Ieșiți afară de aici!
Continuați să vă mișcați! Ieșiți afară de aici!
O să chem poliția degeneraților! Și să nu va mai întoarceți!
Ce? Aici nu este bar!
A răsărit soarele.
Da, a răsărit.
Bine, trebuie să plec.
Ne mai vedem.
Ce fac cu corespondența lui Chinaski?
A plecat. Dă-mi-o mie.
O zi bună.
Dragă d-le Chinaski,
Vă returnăm aceste 4 povestiri, dar am oprit
"Sufletul meu beat este mai trist decât toți pomii de crăciun veștejiți din lume".
Vă urmărim munca de mult timp și suntem foarte încântați
să vă acceptăm această povestire.
Al dvs. sincer, John Martin "Black Sparrow Press".
Dacă vrei să încerci, încearcă până la capăt.
Altfel, nici nu începe.
Asta poate însemna să îți pierzi prietena, soția, rudele, slujbele.
Și poate mințile.
Ar putea însemna să nu mănânci 3-4 zile.
Ar putea însemna să îngheți pe o bancă în parc.
Ar putea însemna pușcăria.
Ar putea însemna bătaie de joc, izolare.
Izolarea este un cadou. Toate celelalte sunt teste ale rezistenței tale.
A cât de mult vrei să o faci. Și o vei face, în ciuda respingerii.
A celor mai rele șanse. Și va fi mai bine decât orice altceva îți poți imagina.
Dacă vrei să încerci, fă-o până la capăt.
Nu este alt sentiment ca ăsta. Vei fi singur cu zeii.
Și nopțile se vor aprinde.
Vei pluti în viață drept cu un zâmbet perfect.
Este singura luptă bună care există.
Subtitrare realizată de Avocatul 31 avocatul31@yahoo.com